Han er kommet.
- Carl. - Martin. For en ære, mr Hale.
Jeg tok vare på Time-forsiden: "Mannen som bygde New York."
- Jeg begynte i bransjen pga deg. - Sett deg.
Gratulerer med kontrakten for sentrum.
Takk. Er det alt offisielt?
Vanskelig å holde en kontrakt verdt 200 millioner dollar hemmelig.
- Du smurte borgermester Clark bra. - Bare med noen middager.
- Jeg tenkte ikke på kobebiffen. - Martin...
- Du kalte Hale Group en fossil. - Kanskje ikke rett ut...
Nei, du sa: "Gamlingen lever ikke så mye lenger."
Sånn husker i alle fall rådmannen det.
- Så du får kontrakten? - Jeg vil ikke ha den.
Tror du 200 millioner dollar betyr at du er noe?
Jeg vil gi deg et råd. Fra en gammel mann, helt gratis.
Vi pratet med Simon og Cohen, de har sju styreplasser til sammen.
- De støtter meg. - Nå foretrekker de noen med erfaring.
Noen som husker at Clarks første valgkamp ble finansiert av Hale.
Prøv å se ironien i det, mr Baldwin.
Du sa at jeg fikk deg til å begynne i bransjen.
Nå får jeg deg til å slutte også.
Din jævel! Om et år er du død, og da bryr ingen seg om deg.
Der tar han feil.
Jeg overlever ikke et halvt år. Jeg har metastaser i lever og lunger.
- Onkologen snakker om innleggelse. - Så trist.
Nei da.
Du og Judith mistet et barn, det er en tragedie.
Når en gamling dør, er det en del av livet.
Det føles likevel som et ballespark.
- Har du sagt det til Claire? - Har ikke kunnet, hun ringer aldri.
- Herregud, Damian. Om hun visste... - Hun har all rett til å være sint.
- Peanøtter! - Jeg klager.
Kreften eter meg opp, og så bekymrer jeg meg for allergi.
Kanskje jeg skulle ta et smørbrød med peanøttsmør.
Nei.
På 70-tallet ville jeg rive alt dette og bygge leiligheter.
- Nå, da? - Nå er det et kulturminnesmerke.
Martin... Har du hørt om "avkasting"?
- Som når slanger skifter skinn? - Nei, det var ikke noe. Glem det.
Det var bare noe jeg leste om.
Hei, det er Claire. Legg igjen beskjed.
DE KAN HJELPE DEG
Hvor mange har gjort det?
Færre enn et dusin.
- Avkasting er eksklusivt. - Dyrt, mener du, doktor Albright.
Klientene våre er velstående, men velges fordi de er enestående.
Visjonære som det ville være et stort tap for samfunnet å miste.
Vi gir de beste hjernene mer tid til å utnytte sitt potential.
Husene dine, yachten, jetflyet...
De er alle spesialbygd av ypperlige håndverkere, slik din nye kropp blir.
Genetisk fullkommen. Moden og atletisk.
Hver lille anatomiske detalj skal gi deg best mulig opplevelse.
- En refleks. - Lever den?
For så vidt som det er organisk vev, men ennå er det et tomt kar.
Om det virkelig fungerer, hvorfor har dere da ingen lab?
Hvorfor alt hemmelighetskremmeriet?
- Du stiller feil spørsmål. - Å ja? Hva skal jeg spørre om da?
Du har bygd opp et imperium fra grunnen av.
Du har jobbet hver dag for å skape noe ut av ingenting.
Nå, som du er på vei bort...
...vil arbeidet ditt bli kalt din "arv".
De vil hevde at bygningene dine gjør deg udødelig.
- Hvor vil du hen? - Føler du deg udødelig?
Alle må vise respekt på møtet, vi vil vinne folks tillit.
Pappa?
Skal du ikke presentere meg?
Unnskyld. Jeg ville være sikker på å få tak i deg.
- Jeg er opptatt. - Vi drar til stedet ved Macy's.
- Du liker jo iskremen der. - Ja, da jeg var åtte år.
Er noe galt? Du ser ikke helt frisk ut.
Alt er bra med meg.
- Kom, bli med meg. - Det passer dårlig nå.
- Kanskje vi kan treffes senere. - Nei. Revolusjonen kan vente, Claire.
Jeg forstår meg ikke på deg. Det kan gå måneder, år...
- Jeg jobber, pappa. - Dette er ingen jobb.
Det er bare en gjeng sinte ungdommer.
Jeg kom ikke hit for å krangle, jeg kom for å ordne opp i ting.
- Hva mener du med det? - Jeg vet dere har lite penger.
- Bare ta dem. - Iblant er du en manipulerende dritt.
- Jeg gjør så godt jeg kan. - Nei, du gjør som alltid.
Du dukker opp når det passer deg og tror at penger skal løse alt.
AVKASTINGSNEVROLOGI
Jeg snakker om en framtid-
- der de gamle og svake kan kaste sine lenker.
En framtid der skjebnen til et friskt sinn-
- ikke skal avgjøres av en døende kropp.
Albright.
Jeg føler meg ikke udødelig.
Gjør vi det, er det ingen vei tilbake, ditt gamle liv er over.
- Du må ignorere alle du kjenner. - Dere har deres vilkår, jeg mine.
Jeg betaler etter operasjonen. Jeg er døende, men ikke dum.
Avslutt det som trengs og kom til New Orleans på tirsdag.
Du må erklæres død.
Spis lunsj på Commanders. Jeg anbefaler sikorikaffen.
Du har ringt Martin og Judy, legg gjerne igjen beskjed.
Beklager at jeg forstyrrer deg hjemme, Martin.
Kan vi møtes til en lunsj i New Orleans?
Tre poengs ledelse og fordel New Orleans på hjemmebane.
Blir du værende? George vil gjerne det.
The Hale Group uten Hale? Nei takk.
Judy er for det meste ved kysten, på ranchen.
Det er nok på tide jeg gir meg og er hos henne på heltid.
Det ville vært hyggelig om du kunne komme på besøk.
Om hushjelpene slutter å si opp, kan vi snart ta imot besøk.
Er alt bra med deg, Damian?
Hva er det?
Ring etter sykebil!
Damian! Damian!
Har du adrenalinsprøyte på deg? Han får ikke puste!
- Fem minutter. - Mr Hale?
Du har ikke fått allergisjokk, det føles bare sånn.
Dessverre vil du ankomme død til sykehuset om 20 minutter.
Gap opp. Er alle plombene dine fjernet?
- Er metallplombene fjernet? - Ja.
Maskinen er som en stor magnet. Metall forstyrrer prosessen.
Sikkert at vi ikke har oversett noe?
Bra.
Hva var det?
- Det stopper hjertet. - Hva?
Det stopper hjertet.
Det virket ikke.
Hva heter du?
- Det virket ikke. - Hva heter du?
Damian.
Det tar noen dager, men det kommer til å bli lettere.
Jeg lukter ny kropp.
Damian...
- Damian? - Ja.
- Føler du deg bra? - Ja.
Å dø har en del bivirkninger.
Her har du beviset.
Eiendomsmagnaten Damian Hale ble 68 år.
Du skal få besøke graven om noen måneder om det er viktig.
Men nå...
...skal du prøve å hvile.
I morgen begynner skolen.
Nå, hvordan føler du deg?
Fantastisk, med fysikk som en unge.
- Det var 250 vel anvendte millioner. - Du har humor, det er bra.
Det er viktig å holde desperasjonen på avstand.
- Så derfor gir dere meg plastkniver? - Selvmordstanker er ikke uvanlig.
Det kan være ganske overveldende å ta bolig i en fremmed kropp.
- Hva er det? Prozac? - Nei, ikke akkurat.
"Glippene" du har beskrevet, er hjernen som tilpasser seg.
Det første året kan man få mindre hallusinasjoner.
Se det som antiavvisningsmedisin alle får etter en transplantasjon.
- Hvordan arter avvisningen seg? - Migrene, svimmelhet, forvirring...
- Og til slutt... døden. - Ikke noe mer?
Rent hypotetisk. Én om dagen, til å begynne med.
Jeg er født 20. september 1980 i Phoenix, Arizona.
Foreldrene mine og storesøster omkom i en bilulykke.
Foreldrene mine og søsteren min omkom i en bilulykke da jeg var 10.
Jeg var hjemme med mageknip etter å ha spist for mye sjokoladeis.
Jeg er født 20. september 1980.
Foreldrene mine omkom i en bilulykke.
Jeg var hjemme med mageknip etter å ha spist for mye sjokoladeis.
Jeg har ikke spist sjokolade siden.
Jeg vokste opp hos onkel Frank i Chicago.
Jeg utdannet meg i datavitenskap.
Jeg er ikke gift, har ingen barn.
Jeg heter Edward Kidner.
- Hva er det? - En eksamensgave.
Ikke gå for langt før du har orientert deg.
Vi har ordnet bosted, bil og en bankkonto.
- Det var ikke mange. - Sju.
- Du får flere i ukemøtene våre. - Det inngikk ikke i avtalen.
Jeg vet det er bakvendt-
- men siden alt er så nytt, lærer vi noe hele tiden.
Det er bare foreløpig.
- Hvordan kontakter jeg deg? - Jeg tar kontakt med deg.
- Privatlivet er viktig for meg. - Greit.
Om et par måneder kan vi snakke om hvor du vil gjøre av deg.
Men inntil da syns jeg du skal roe ned litt.
Det fortjener du i din alder.
Hva er det med deg?
Kom igjen, da!
Du, NBA-proffen...
- Er det noen talentspeidere her? - Jeg liker å vinne.
Da vil du bli skuffet.
- Du er ikke herfra, hva? - Liker dere å tape?
- Veldig morsomt. Jeg heter Anton. - Edward.
- Hvordan føles håndleddene? - Ungene mine er sterkere.
- Har du barn? - Ja, du skal få se.
- Den eldste fylte nettopp sju. - Det er en herlig alder.
Til de får klør og hvasse tenner.
- Du da, Eddie? - Hva da?
Er du i byen for å høre på jazz og sjekke damer?
- Nei, jeg leier en leilighet her. - Jeg bor rett rundt hjørnet.
- Jeg skal hit. - Hyggelig å treffe deg, Anton.
Jeg må ta deg med ut en kveld, en velkomst til nabolaget.
- Takk, men du har jo barn. - De bor hos mora.
Vi treffes en gang i måneden. Drikker du heller alene?
Nei, det gjør jeg ikke.
Takk.
Hva har han på seg?
- Står du i kø? Takk. - Etter deg.
- Eddie! Hvordan går det? - Edward.
- Dette er Leah og Andrea. - Hyggelig.
- Ikke verst venner du har, Anton. - Takk.
De lurer på hva mer du gjør enn å spille basket.
- Ikke noe, jeg har pensjonert meg. - Hvor gammel er du?
Jeg er født 20. september 1980 i Phoenix, Arizona.
Veldig spesifikt.
Jeg etablerte et firma, men så solgte jeg det.
- Jeg elsker den Iåten. - Jeg også.
Hun er utrolig.
- Er det en type? - Ja.
- Er alt bra? - Ja da... bra.
Jeg har bare ikke sett noe liknende på 52 år.
Du er rar!
Hvor skal du?
- Hallo? - Er det Claire?
Ja, det er det.
Hallo?
Hvem er det?
Pappa"-
Jeg ser en jentunge, hun kan ikke være mer enn fem-seks år.
Jeg vet at hun er kvinnens datter.
Noe er galt, hun er syk og vil at jeg skal hjelpe henne.
- Du hadde glemt å ta medisinen. - Én gang.
- Bare Ã¢en gang. - Det forklarer hallusinasjonene dine.
Jeg hallusinerte ikke, jeg kjente henne.
Det føles nok sånn, på grunn av det du føler for datteren din.
Men her blandes nok gamle minner med følelsene dine.
Vanntårnet med pumpa på veggen var sikkert noe du så som liten.
Den latinamerikanske kvinnen er sikkert et gammelt engangsligg.
Jeg har ikke sagt at hun var latinamerikansk.
- Her... - Hva er det?
Hawaii, du trenger miljøforandring.
Jeg har holdt deg her altfor lenge.
Den uka du er borte, vil jeg at du skal ta dobbelt dose.
Husk å ta den, så vil dette snart være over.
Greit?
Greit.
PUMPE
VANNTÅRN.
God morgen, mr Kidner. Skal jeg ta dem?
- Kan jeg hjelpe deg? - Når går neste fly til St. Louis?
St. Louis...
200 meter igjen, venstre side.
100 meter igjen, venstre side.
Hallo?
Sett den tilbake og forsvinn.
- Er det forsikringspengene du vil ha? - Jeg vil ikke ha pengene dine.
Nå snur jeg meg.
- Ikke rør deg. - Pust dypt inn.
Jeg snur meg nå. Ta fingeren av avtrekkeren.
- Er det du? - Ta fingeren av avtrekkeren.
Det går bra.
- Herregud! Hvordan er det mulig? - Pust dypt inn.
Unnskyld, men jeg forstår ikke. Det går bra, bare pust.
Herregud, det er jo du. Hvordan er det mulig?
Jeg vet ikke.
- Skal det komme noen hit nå? - Nei.
- Hadde du med deg noen hit? - Mr Kidner?
- Vær stille. - Mark...
Mr Kidner?
Mr Kidner? Lukk opp, er du snill.
Mr Kidner, lukk opp.
Legg vekk våpenet, jeg vil bare hjelpe deg.
- Slipp meg! - Ro deg ned!
Eddie... Det er greit.
Slipp ham.
- Jobber du for Albright? - Jeg er vennen din for det.
- Vi vil bare ditt beste. - Hun tror mannen hennes er død.
- De sa kroppen var skapt i laben. - Sett deg.
Han valgte det selv, ellers ville ikke ungen hans ha overlevd.
- Fikk de penger? - Ingen ting av forsikringsselskapet.
Vi ordnet det, ellers ville ikke jentungen ha klart seg.
- Du burde ikke ha dratt dit. - Dere drepte en mann...
Ingen har drept noen.
Du er forretningsmann, du burde skjønne dette.
Anna lever takket være deg.
Pissprat.
- Jeg kunne ha gitt ham penger. - Sier du det?
Ville du ha gjort det?
Eddie... Jeg forstår at du er skuffet.
Du trodde du kjøpte en ny bil, men så hadde den gått noen mil.
Hvordan kan du ta så lett på det? "Noen mil..."
Legen mener at enhver pasient er viktig for programmet.
- Faen ta ham. - Du fins ikke uten oss.
- Du hoppet uten sikkerhetsnett. - Tror du virkelig på det, Anton?
- Jeg har advart deg. - Vet du hvem jeg var?
Du liker å vinne og blir skuffet.
Det står en bil utenfor, jeg foreslår at du setter deg i den.
- Kvinnen, da? - Hun er ikke ditt problem.
Det kommer til å se ut som en ulykke.
- Går det bra? - Jeg må ta medisinen min.
Slapp av, jeg skal bare på do.
Det holder.
Gary?
Nei! Senk våpenet! Ned med det.
- Han skjøt meg! - Doktoren vil ha ham levende.
Gå ut på forsiden. Gå ut.
Eddie... Jeg skal ikke gjøre deg noe.
Eddie! Ikke skyt.
Jeg legger fra meg pistolen.
Jeg skal ikke gjøre deg noe. Nå kommer jeg inn.
Det er bare meg, jeg holder hendene over hodet.
Se her, ikke skyt.
Eddie...
Du trengte ikke gjøre det, vi er jo på samme side.
Skyt ham!
Gi meg den.
Tenn på!
Våkn opp!
Damian!
Vi brenner dere opp!
Brenn dem opp!
Stopp, Mark.
- Vent. Stopp, Mark. - Ikke nå, Madeline.
Madeline? Hvorfor ikke Maddie?
- Jeg føler meg ikke bra, vi må vekk. - Du var jo død! Vi må ringe politiet!
Nei, ikke politiet.
Jeg gikk med noe for Annas skyld, blant annet å forsvinne.
Jeg gjorde ting for penger som kun en død kan slippe unna med.
- Vi må fortsette. - Svin! Hvordan kunne du gjøre det?
- Jeg trodde du var død! - Maddie!
Jeg ville ikke tvinge deg til å velge.
Jeg ville ikke tvinge deg til å velge mellom mannen din og datteren din.
Ok?
Din jævel.
Jeg trodde du var død.
Herregud... Anna! Hun er på skolen, Mark.
Mark!
Håper hun orker å blåse dem ut.
Det der klarer du, vennen.
- Ønsket du deg noe? - At pappa skal lære meg å svømme.
Man skal ikke si det, da oppfylles det ikke.
Ikke si sånt.
- Er det sant? - Nei, vennen.
Jeg skal lære deg når du er frisk.
Helvete.
Pappa! Jeg visste det! Jeg visste det!
Mamma har grått hver eneste kveld, men jeg sa du ville komme tilbake.
Jeg er så glad i deg, pappa.
Og jeg er glad i deg, vennen.
Nå må vi dra.
- Pappa? Er jeg fin på håret? - Spytt ut først.
Ikke snakk med full munn.
- Pappa... - Hva er det, vennen?
- Er jeg fin på håret? - Hva?
- Er jeg fin på håret? Det er lengre. - Det er kjempefint.
Nå skal du legge deg.
Hvorfor har du så mange fine klær?
De tvang meg til å fjerne den.
- Jeg kjører deg til en venn i morgen. - Jeg vil ikke slippe deg ut av syne.
- Mark... Hva leter du etter? - Fanken!
- Mark! - Unnskyld.
Jeg må ha frisk luft.
AVKASTINGSMEDISIN
Kom igjen...
Den mannen...
FRAMSTÅAENDE NEVROLOG DØDE PÅA BIBLIOTEKET.
Jeg snakker om en framtid-
- der de gamle og svake kan kaste sine lenker.
En framtid der et friskt sinns skjebne...
Den jævelen...
Den mannen...
...en døende kropp.
Professor Jensen, mener du virkelig at gamle mennesker...
Den mannen...
ENKEN PHYLLIS JENSEN...
Vennen...
Mark!
- Jeg er ok. - Du ligger på golvet.
- Må du på sykehuset? - Nei.
- Det er over nå. - Hva da?
- Ikke noe. - Mark...
Snakk til meg da! Hva er det som foregår?
Jeg er lei for det.
Jeg er så lei for det.
Jeg vet det høres rart ut, men du må stole på meg.
Ok?
Men...
Hvor skal vi hen?
Jeg må ha medisinen min.
Vi får stoppe i New Orleans.
Pappa"-
- Pappa... - Må du på do?
Ikke?
Er du syk?
Nei. Hvorfor spør du om det?
Hvorfor skal du til lege da? Er det for min skyld igjen?
Nei, vennen, det er det ikke.
Vi skal treffe kona til legen, pappa må snakke med henne.
Du er frisk.
- Sov, du. - Ok.
- Nå kan mrs Jensen ta imot deg. - Takk.
Der oppe.
- Mrs Jensen, beklager uleiligheten. - Det går bra.
- Jeg studerte under mannen din. - Sett deg.
- Så du er student. - Ja, jeg var det.
Jeg lurer på om jeg kan få se på papirene til mannen din.
- Jeg vil følge opp arbeidet hans. - Så flott at du vil følge det opp!
Det har jeg bedt dem om.
Universitetet har oppført seg som om han aldri fantes.
- De har lagt alt i esker... - Hvor oppbevares de?
Kan jeg få tilgang til dem?
Har Francis fortalt hvordan vi møttes?
- Nei. - Han var så romantisk av seg.
Du og han der andre, dere er så pene begge to.
Han var også student, men nå er han nok lege.
Han kommer hit hver onsdag og har med favorittsnopet mitt.
Han heter Albright.
- Jeg har kanskje litt... - Mrs Jensen, se på meg.
- Vet du hvor jeg finner Albright? - Nei.
- Tenk. - Nei, naturligvis ikke.
Nummeret hans står oppskrevet ved telefonen.
Phyllis...
Ok, jeg kommer.
- Hva gjaldt det, Phyllis? - Lukk døra.
Har du gjort henne vondt?
Kona di? Nei, alt er bra med henne.
Lukk døra.
Jeg trenger piller, nok til at det holder.
- Du skulle ikke ha kommet hit. - Du skulle ikke ha løyet.
Jeg ga deg det du ville ha.
Jeg ville ikke at andre skulle lide.
Jeg prøver å mildne lidelsen.
Verden har mistet så mange store sinn bare fordi kroppene deres sviktet.
Edison, Einstein, Steve Jobs...
Tenk hva han kunne ha utrettet om han hadde fått 50 år til på seg.
Min kone var en utrolig snill og ordentlig kvinne -
-som burde vært her ved min side.
Men på grunn av Alzheimers fins det ikke noe igjen å redde.
Er det alt? Syns du den unnskyldningen rettferdiggjør mord?
Hvordan rettferdiggjør du medisineringen din?
Hva tror du medisinen gjør?
Nei?
Hvis du slutter å ta medisinen, svinner sinnet ditt bare hen.
Madeline kan få tilbake mannen sin.
Men jo mer du tar av medisinen, desto mer forsvinner av Mark.
Den militære opplæringen hans, instinktene hans...
Etter en stund er de borte.
Du stilte aldri de rette spørsmålene, Damian.
Hva vil du gjøre nå som du har alle svar?
Vi drar til laben.
Hei!
- Ta det rolig. - Ikke her, ta ham med til bilen.
- Jeg må snakke med mrs Jensen. - Bare ta det rolig.
Kom igjen.
Hva gjør han her? - Åpne bagasjerommet.
Mark? Er alt i orden?
Slutt!
Slutt, sa jeg!
Slipp ham!
Faen, Eddie!
Anton?
- En skramme på første kjøreturen. - Sånt tar jo ukevis.
Det er verst første gangen, så tar man seg fort inn igjen.
- Gi meg pillene dine. - Du må fortelle det.
Spør mannen din når datteren deres har bursdag. Eller når dere to...
Hva snakket han om?
- Hva foregår, Mark? - Kom.
- Stopp her. - Nei.
Stopp, sa jeg!
Gå ut.
Vent her, vennen. Vi må prate.
Ok... Når har Anna bursdag?
Vet du det?
Hvilket hotell giftet vi oss på? Vet du noen ting?
Det jeg nå skal fortelle deg, vil høres sprøtt ut.
Jeg visste jo ikke!
- Hva mener du? - Jeg visste ingenting!
Mamma?
- Er alt bare bra? - Ja, jeg har det bra, vennen.
Pappa glemte bare bursdagen min. Vent i bilen.
Får pappa bli? Nei!
Pappa føler seg ikke bra. Er det noe, så spør mamma.
Gå og lek med hesten.
- Hva skal jeg kalle deg? Hvem er du? - Jeg heter Damian.
Jeg er fryktelig lei for dette.
- Jeg vil hjelpe deg. - Ja vel, sier du det?
Begynn med å gi meg mannen min tilbake.
Hjelp meg å forklare datteren min at faren hennes ikke er faren hennes.
- Hvordan kan jeg orke det igjen?! - Jeg vet ikke.
Men uten meg overlever dere ikke. De dreper dere begge.
Du er et manipulerende rasshøl.
Jeg vet det, har hørt det før.
Om det er noe jeg forstår meg på, så er det hvordan de folka tenker.
De slipper ikke det de har skapt, samme hvem og hva som må ofres.
Jeg ber ikke om at du skal forstå.
Men jeg vil at du og datteren din setter dere i bilen.
Jeg kan føre dere til et trygt sted der dere kan begynne på nytt.
Jeg har en venn som kan fly oss ut av landet.
Det fins en konto i GenÃ€eve med mer enn nok penger.
Anna får ikke vite sannheten.
Når det er over, forsvinner jeg. Du kan si hva du vil til henne.
- Hallo? - O'Neil?
- Ja? - Jeg har en hilsen fra Damian Hale.
- Jeg så ham dø. - Du så det de ville du skulle se.
Og denne kvinnen, skal du si at hun er oldemoren min?
Hun er en venn som trenger hjelp, Martin.
Det du påstår, er ganske enkelt umulig.
Husker du i New York, da jeg spurte deg om "avkasting"?
- Jeg har aldri sett deg før! - Jeg er Damian.
Jeg vet ikke hva du prøver på, men jeg biter ikke på.
Jeg ringer politiet.
Vi må gå nå, Anna.
Legg på, Judy. Jeg begynner å forstå hvorfor hushjelpene sier opp.
Hvor har du fått dette fra?
Hva er det?
- Kontrakten for Plympton Street 144. - Det første huset vi kjøpte sammen.
Husker du da vi skrev kontrakt? Vi gikk på Charlie's Kitchen.
Jeg ville prate med en brunette som hadde sett på meg hele kvelden.
Men du nektet meg.
"Du har allerede gjort en erobring i kveld."
"Ikke bli grisk."
Hun viste seg å være dekanens 17-årige datter.
Hvordan visste du at du burde ta vare på dette?
Jeg er jo sånn, Martin. Jeg gjør aldri noe uten å sikre meg.
Da er det gjort. Men det tar litt tid å tanke, få en flight plan godkjent.
Takk, Martin.
22. mars.
Mammas fødselsdag.
Prøv å huske det.
Dette er snart over. Du får snart et nytt hjem.
Ny skole, nye venner og ny skoleuniform.
Høres det bra ut?
- Hvordan er vannet? - Romtemperatur.
Sier du det? Romtemperatur...
- Jeg lærte deg aldri å svømme. - Jeg var jo syk.
Men du er bedre nå, sant?
Kom an...
Vet du hvor vanskelig det ville vært å svømme med dem på føttene?
Jeg ser ut som en kylling.
Spark hardere!
OL 2020 neste!
Når ble du plystreproff?
Så fort du kan!
Plutselig kunne jeg bare plystre.
Sånn, ja!
Jeg begynte sånn...
Fortere! Nå sparket du meg i ansiktet.
Hvor fort kan du svømme?
Pass deg, Michael Phelps.
Det er når du er gammel du blir redd.
Og så gjorde jeg sånn...
- Så gjorde jeg sånn. - Og nå kan du plystre!
Jeg er så glad i deg pappa.
- Rolig. Trenger du hjelp, Vesla? - Jeg er ikke så liten.
- Er alt bra? - Bare la meg få høre.
Du føler deg bra?
Du er i alle fall ikke dårlig til å kysse.
- Middels, altså. - Jeg mente det ikke sånn.
Jeg vet det.
Jeg vil bare vite hvem du var.
Jeg trenger noe, hva som helst, som minner meg på at du ikke er min mann.
Vær glad for at jeg ikke er det. Jeg var ikke noe særlig til pappa.
- Hadde du barn? - Ja, en datter som heter Claire.
- Og...? - Jeg var der knapt da hun var liten.
Da hun ble stor, var jeg ikke der i det hele tatt.
Men hun klarte seg bra likevel.
- Hun jobber med veldedighet. - Det kan du være stolt av.
Kommer an på hvem man spør.
- Er hun flink til det hun gjør? - Veldig. Hun er... fantastisk.
Har du sagt det til henne?
Vet du hvor du og Anna skal gjøre av dere?
Jeg har egentlig aldri vært noen steder før.
Mark og jeg fantaserte om en sydhavsøy med turkis sjø...
Hallo?
- Hvite sandstrender... - Pengene rekker til det, og mer til.
Ja.
Jeg hadde bare ikke tenkt meg det uten ham.
Nei, men nå får du tenke deg det.
- Hva er det der? - Ikke noe. Jeg er straks tilbake.
Hallo?
- Hvor er Anna? - Hva er det?
Er alt i orden?
Anna?
Anna? Anna!
Typisk, nå sporet jeg av.
Jeg vinner!
- Hvem er dette, vennen? - Tony, han bor her.
- Anna, kom. Si ha det til vennen din. - Hva er det?
- Det er Martins og Judys sønn. - Og så?
Han døde for to år siden.
- Hvem døde? - Ingen.
Anna!
Mamma!
Legg vekk våpenet. Bli med Tony til rommet vårt.
- Hvor mye tid har vi på oss? - Skjønner du hva jeg skylder dem?
- Hvor mye tid har vi?! - De tar dere straks dere drar herfra.
De ringte en time før dere kom.
Hvordan kunne dere gjøre sånt mot et barn?
Vi reddet livet hans. Ville ikke du ha gjort det?
- Nei, ikke sånn. - Siden husker han ikke at han var syk.
Den andre familien da?
- Hvilken annen familie? - Han vet ikke.
- Vet du ikke hvor kroppen kom fra? - Fra et laboratorium!
Genetisk framdyrket i prøverør!
Det der er noen annens sønn, Martin.
En sønn de tror er død.
Nei...
Herregud...
Kommer vi oss til garasjen fra huset?
Greit... Du tar med deg Anna. Løp bort til motorveien.
- Og hva skal du gjøre? - Kjøpe dere tid.
- Har du en bil jeg kan ta? - Ta SUV-en med tonede ruter.
Det går en sti gjennom skogen. Jeg blir med og viser vei.
- Stoler vi plutselig på ham? - Vi har ikke noe valg.
Det er en veikro ved Route 180. Vi venter der til midnatt.
Takk!
Takk.
De kjører mot deg.
Jeg ser ham.
Han er alene i bilen.
Sjekk baksiden av huset.
- Det kommer en bil! - Hva?
Nei, vent!
Vent!
Stopp!
- Mamma! - Nei!
Nei! Anna!
- Hvor er de, Martin? - Jeg rakk ikke. De løp fra meg.
- De løp rett på dem. - Han dreper dem.
Det var over før jeg rakk å gjøre noe... Beklager!
Går det bra med deg?
Albrights kort, "de kan hjelpe deg". Det var deg, ikke sant?
- Ja. - Hvorfor?
Jeg levde fett på deg i 40 år. Jeg ville betale deg tilbake.
Jeg burde aldri ha sendt det.
Jeg burde aldri ha gått med på det.
Snakk om å være etterpåklok.
Fanken...
Hvordan er anfallene?
Tony også fikk sånne.
Dette burde holde inntil videre.
Til når da?
Jeg fikk analysert tablettene.
- Herregud... - Judy var redd de skulle ta slutt.
Jeg orket ikke tanken på at Albright skulle ha sånn makt over oss.
Det tar halvannet døgn til Mexico.
For noen tusen får du nok til et halvt års forbruk. Da er du i havn.
Du får en ny start.
Den jentungen...
Hun er i samme alder som Claire var da jeg flyttet ut.
Vi vet ikke hvor Albright holder til.
Selv om du ville, kan du aldri finne dem.
12 timer.
Ingen piller.
Samme hvor ille det blir, må jeg holde ut.
Albright tok med Mark til anlegget for å drepe ham-
-og trengte ikke skjule noe.
Om Jeg gjør dette...
Da kan jeg kanskje få fram et viktig glimt av et minne.
Gi pappa et slengkyss.
Skal du bare se på?
Hyggelig.
Legg dere ned.
- Det er i et fraflyttet lager. - Sier du det?
Vet du hvor mange sånne det fins i New Orleans?
Men hvor mange oppbevares det karnevalsvogner i?
Har du båten ennå?
Du skulle ha sett ham da jeg traff ham.
Han ble lemlestet i et russisk fengselsopprør.
Jeg reddet livet hans og har gjort det tre ganger til siden.
For hver gang blir han mer lojal, mer takknemlig.
Hvor er de?
Vi har en klient som Madeline passer perfekt for.
Og jentas organer kommer ikke til å gå til spille.
Glasset skal tåle stråling opp til 500000 mGy, så det er skuddsikkert.
Alle medisinske framskritt har sin pris, Damian.
Det du gjør betyr ikke at du er en frelser, -
-men en psykopat.
Jeg kan skjønne at du mener det.
Jeg viet selvsagt mange år til å prøve å dyrke fram kar.
Men tilbakeslagene sinket meg. Før eller siden lykkes jeg.
Da vil disse ubehagelighetene anses som et nødvendig innledende onde.
Vi har en 40-årig revisors kropp klar for Anton.
Men det virker jo som Mark har veldig anvendelige instinkter.
Jeg beklager, Damian.
Det er på tide kroppen blir brukt av noen som fortjener den.
Ikke kjemp imot. Anton har dårlig tid.
Vekk!
Hallo?
Hører du meg?
Kan du si hva du heter? Hva heter du?
Anton.
Hvor mange barn har du?
Ingen, bare noen bilder fra Internett.
Fortsett.
Hvor er kvinnen?
På lageret.
- Gi meg våpenet ditt. - Jeg tror ikke at...
Jeg har fått beina revet av og blitt satt fyr på. Gi meg våpenet.
Kom.
- Pappa? - Damian...?
Nei, vær så snill!
Så, så.
- Vi må vekk herfra. - Damian?
Hvem er Damian?
- Jeg er bare tekniker. - Stikk.
"Ikke metall." Iblant hører jeg faktisk på hva legen sier.
Smart.
Men...
Hvis du dreper meg, begår du selvmord.
For uten behandlingen får du tilbakefall.
Du får tilbakefall.
Og da vet vi begge hvem som overtar, ikke sant?
Det er kun jeg som har svaret, Damian.
Du trenger meg.
Det er kun jeg som står mellom deg og glemselen.
25% promazin, 30% olanzapin, 15% trileptal-
- 15% valproinsyre og 5% fenobarbital.
Du... Vet du hva?
Liker du båter? Der borte ligger en båt og venter.
Hvite strender og turkis sjø venter.
Skal du ikke bli med, pappa?
- Jeg tror ikke det, vennen. - Hvorfor ikke?
- Kom, elskling. - Hvorfor ikke, mamma?
Det går bra.
Hvorfor skal ikke pappa bli med?
Er du sint ennå? Han vet når du har bursdag. Spør ham.
Vil du melde deg som frivillig, er det ei liste ved døra.
Takk.
Hallo.
Jeg heter Ed Kidner. Jeg var en venn av faren din.
- Får jeg sette meg? - Ja visst.
Jeg var mye sammen med ham, særlig mot slutten.
Jeg vet at dere to ikke alltid sto hverandre så nær.
Men du skulle hørt ham snakke om deg. Han var så... stolt.
Jeg har noe til deg.
Det er bare... Han angret på at han ikke var der da du vokste opp -
- og han visste at det var noe han ikke kunne rette opp.
Iblant begikk han den feil å tro at sjekkheftet hans var løsningen.
Her har jeg et brev.
Med ting han ønsket han hadde sagt til deg mens han var i live.
Du kan lese det... når som helst.
Når du vil.
Takk.
- Nå må jeg nok jobbe. - Selvsagt. Arbeidet ditt er viktig.
Jeg skal gå.
Claire... Lykke til.
Hei, Mark. Velkommen til Karibia.
Jeg heter Damian Hale. Det var jeg som kjøpte kroppen din.
Mye har skjedd. Det får du tidsnok vite.
Jag vil bare takke deg for månedene du ga meg.
Jeg har ikke tatt en tablett på flere dager.
Jeg har kjempet mot abstinensen i senga der bak deg-
- i påvente av at du skulle overta. Jeg kjenner at jeg svinner bort.
Snart er jeg borte.
Velkommen tilbake, Mark.
Ta deg av Maddie og Anna.
Damian!
- Mark? - Ja.
Er det du?
- Anna! - Pappa!